Тези інтерактивного інформаційного повідомлення
на засіданні педагогічної ради
(з актуалізацією знань педагогів)

Використання методу проектів в освітньому процесі — 
шлях до оновлення змісту освіти
На сучасному етапі розвитку дошкільної освіти стає актуальним питання створення системи роботи з упровадження в освітній процес дошкільного навчального закладу методу проектів.
Проект (від лат. projectus — кинутий уперед) — задумка, план.
Проектування — це унікальна діяльність, що має початок і кінець за часом і спрямована на досягнення прогнозованих результатів, створення обумовленого продукту чи послуги, при визначених ресурсах, термінах та ризиках. 
Метод проектів як педагогічна технологія — це сукупність дослідницьких, пошукових, проблемних методів, прийомів і дій педагога в певній послідовності для досягнення поставленої мети — розв’язання проблеми, особисто значимої для педагога. Спосіб розв’язання цією проблеми має бути оформлено у вигляді якогось кінцевого продукту. Іншими словами, метод проектів — це засіб здійснення задуму, що передбачає проходження певних етапів проектної діяльності від моменту виникнення задуму до його завершення.
Застосування методу проектів дає учасникам проекту можливість самостійно здобути знання, набути практичних навичок під час виконання практичних завдань або розв’язання проблем, що потребують інтеграції знань з різних предметних областей. У проектній діяльності виховується «діяч», а не «виконавець», розвиваються вольові якості особистості, формуються навички партнерської взаємодії.
Переваги методу проектів полягають у тому, що він сприяє:
•	розвитку в учасників освітнього процесу пізнавальних навичок, критичного і творчого мислення, формуванню у них уміння інтегрувати знання з різних предметних областей, самостійно здобувати нові знання, орієнтуватися в інформаційному просторі;
•	підвищенню ефективності освітньої роботи;
•	підвищенню фахової компетентності педагогів.

Ознаки проектної діяльності:
•	мета визначена попередньо та особливо не змінюється під час діяльності;
•	діяльність керована, зовнішні чинники майже не впливають на неї;
•	обмеження діяльності визначено заздалегідь (термін, ресурси, результативність, допустимий рівень ризиків тощо);
•	результати — оригінальні.
Якщо дитина виконала всі дії у рамках традиційної продуктивної діяльності, то така діяльність не є проектною. У проектній діяльності дошкільник досліджує різні способи розв’язання поставленого завдання, за певними критеріями обирає оптимальний. Скажімо, дитина бажає виготовити вітальну листівку. У проектній діяльності цей задум не реалізовується відразу. Спочатку дитина намагається віднайти кілька варіантів виготовлення листівки, далі — обирає найприйнятніший для себе, наприклад, вирішує намалювати її.
При організації проектної діяльності з дітьми педагогу необхідно враховувати те, що в дошкільному віці задум дитини, зазвичай, набагато випереджає її можливості. Тому дорослі мають надавати дітям допомогу в реалізації задуму.

Організовуючи проектну діяльність, педагоги можуть зіткнутися з такими проблемами.
Проблема 1 — нерозуміння відмінностей між традиційною формою організації освітнього процесу і проектною діяльністю. Проектна діяльність здійснюється у просторі можливостей, де немає чітких заданих норм. І педагог, і дитина потрапляють у ситуацію невизначеності. Проектна діяльність орієнтована на дослідження якомога більшого числа закладених у ситуації можливостей, а не на проходження заздалегідь заданого (і відомого педагогу) шляху.
Проблема 2 — нерозрізнення суб’єктної та об’єктної позиції дитини. Більшість педагогів дуже чуйно ставляться до дітей і підтримують їх емоційно. Проте ця емоційна підтримка не має виливатися у готовність виконати творче завдання за дитину, якою та дія не була б — формулюванням творчого задуму чи пошуком можливих способів розв’язання проблеми.
Педагог має створити проблемну ситуацію для дітей, але не пропонувати при цьому своїх варіантів її розв’язання. Інакше дитина опиниться в об’єктній позиції.
У проектній діяльності під суб’єктністю мається на увазі проявлення ініціативи і самостійної активності. При цьому суб’єктність дитини може проявлятися по-різному. Так, дитина може висловити оригінальну ідею (тобто раніше не висловлену іншими дітьми) або підтримати і трохи видозмінити ідею іншої дитини. У цьому разі вихователь має акцентувати увагу на своєрідності видозміненої ідеї дитини. 
Наприклад, під час обговорення подарунків до 8 Березня один хлопчик пропонує намалювати мамі листівку. Інший підтримав його ідею, доповнивши, що ще можна намалювати листівку сестрі. На думку дорослого дітьми було озвучено однаковий задум — створення листівки. Педагог може зауважити: «Василько вже казав про листівки. Спробуй придумати щось інше». Утім продуктивнішим є інший шлях: варто підтримати ініціативу другої дитини, наголосивши, що про листівку сестрі ще ніхто не говорив. У цьому випадку дорослий, по-перше, відкриває новий простір для творчої діяльності (можна з’ясувати, чим різняться листівки для мами і сестри, ще можна згадати про бабусь, вихователів тощо), а по-друге, підтримує ініціативу дитини (вона набуває позитивного досвіду висловлювання і наступного разу, швидше за все, теж запропонує якусь ідею). Отже, потрібно підтримувати і позитивно відзначати факт висловлення, навіть якщо воно повторює висловлення іншої дитини. Це особливо важливо для впливу на пасивних дітей, які не мають позитивного досвіду прояву ініціативи.
Неможливо розвивати суб’єктність дитини, залишаючись у жорсткій, фіксованій позиції. На прикладі обговорення подарунків до 8 Березня «традиційний» педагог діятиме за інструкцією: пояснить, як вирізати квіточки, куди їх приклеїти, як скласти листівку, тобто діятиме з позиції культурної норми. Педагог, який демонструє суб’єктну позицію, спочатку з’ясує, як дитина бачить цю ситуацію (для дошкільника створення листівки або приклеювання квіточки — зовсім не очевидне, а своєрідне відкриття, осмислення свята). Лише потім педагог звернеться до традиційних способів оформлення задуму. І тоді вирізання квіточки стане засобом реалізації задуму дитини, а не черговою ланкою в реалізації освітньої програми.

Типи та види проектів
За тривалістю проекти можуть бути короткотривалими, середньотривалими та довготривалими. На сьогоднішньому засіданні педагогічної ради ми розробимо короткотривалий (одноденний) проект.
За видом діяльності, що домінує у проекті, проекти поділяються на такі:
Вид проекту | Особливості проекту
Дослідницький | Повністю підпорядкований логіці дослідження, має структуру, наближену до справжнього наукового дослідження або яка повністю з ним збігається
Рольовий, ігровий | Учасники проекту виконують певні ролі, зумовлені його характером і змістом
Інформаційний | Учасники проекту збирають інформацію про якийсь об’єкт чи явище, ознайомлюються з нею, аналізують та узагальнюють її у кінцевому продукті

Прикладний

Результат проекту обов’язково орієнтований на соціальні інтереси самих учасників (збагачення їхнього досвіду; отримання  позитивних вражень від спільної з іншими дітьми діяльності; формування соціальних потреб; набуття умінь зважати на думку інших учасників проекту, працювати в команді, домовлятися, узгоджувати свою позицію, за потреби поступатися власними інтересами на користь соціальної групи, тобто гармонійно «вписуватися» в дитяче угруповання, знаходити в ньому своє місце, визначати свій статус серед однолітків відповідно до своїх можливостей та домагань, товаришувати.
Приклади проектів: «Школа спілкування» (навчання ввічливого вітання, прощання, звертання тощо); «Територія миру та дружби» (створення куточку, де діти зможуть домовлятися, миритися, розв’язувати конфліктні ситуації); «Маленькі трудівники» (організація чергувань); «Галявина вибору» (розвиток уміння обирати справу та об’єднуватися у групи для її реалізації з використанням «Дошки вибору») тощо

Нормативний

Мета проекту — вироблення певної норми. Застосовується здебільшого у роботі з дітьми. 
Приклад проекту: «Книга правил» (складання кодексу дозвільних правил групи, що будуть виконуватися усіма без виключення — як дітьми, так і дорослими)

Творчий | Передбачається відповідне оформлення результатів у вигляді дитячого свята, дитячого дизайнерського продукту тощо

Запропонувати педагогам пригадати алгоритм проектування освітньої діяльності.
Алгоритм проектування освітньої діяльності може бути таким:
Крок 1. Визначити проблему. 
Крок 2. Сформувати творчу групу.
Крок 3. Розробити міні-програми для розв’язання визначеної проблеми. Міні-програма має містити мету та очікувані результати. Члени творчої групи можуть розробити міні-програми для різних видів діяльності (навчальна, ігрова, конструктивна, комунікативна тощо) залежно від визначеної проблеми. 
Крок 4. Вибрати форми і методи реалізації міні-програм у процесі проектної діяльності. У роботі з дітьми це можуть бути заняття, ігри, розваги, пошуково-дослідницька діяльність, створення схем, макетів, моделей тощо. 
Крок 5. Визначити строки реалізації проекту.
Крок 6. Реалізувати проект у кілька етапів. (Педагоги самостійно пригадують зміст діяльності на кожному етапі реалізації проекту.)
I етап — організаційно-підготовчий:
•	добір програмно-методичного забезпечення для реалізації проекту, літературного матеріалу, опрацювання електронних джерел інформації;
•	вивчення досвіду педагогів-новаторів щодо організації проектів у дошкільному навчальному закладі;
•	добір інформації з обраної теми для батьківських куточків; 
•	поповнення предметно-розвивального середовища у групі;
•	оформлення виставки відповідної дитячої літератури;
•	проведення попередньої підготовчої роботи з дітьми, наприклад, читання їм літературних творів.
II етап — рефлексивно-діагностичний:
•	аналізування педагогом резерву своїх професійних можливостей і передбачуваних ускладнень, а також зацікавленості колег, батьків темою проекту (SWOT-аналіз);
•	виявлення інтересу дітей і рівня їхніх знань з теми проекту;
•	формування банку даних про рівень батьківської компетентності в питаннях означеної теми.
IIІ етап — практичний:
•	корекція індивідуальних планів учасників проекту;
•	визначення змісту роботи з пріоритетного напряму діяльності педагога;
•	реалізація проекту через взаємодію з дітьми, колегами і батьками, активне впровадження нетрадиційних форм роботи з дітьми, зокрема проектно-ігрових;
•	узагальнення та поширення перспективного досвіду роботи;
•	оформлення результатів проекту.
IV етап — заключний:
•	презентація результатів проектної діяльності;
•	аналізування отриманих результатів;
•	участь у конкурсах освітніх проектів.
Крок 7. Визначити інші способи розв’язання розглянутої у проекті проблеми під час освітнього процесу.